EN DOKUMENTÄRSERIE FRÅN NETFLIX
I SLAVERIETS BOJOR
Kuba har alltid slagits för sin frihet.
STRAFFAD FÖR DRÖMMAR
Hundratusen dog, och även om vi förlorade kriget, har landet förändrats.
FÅNGAD AV DOLLARN
STRYPT AV MAFFIAN
Det råder väldigt lite tvivel om att Meyer Lansky hade korrumperat Batista.
FÖRFÖRT AV ETT LÖFTE
Det är ingen lögn. De lovade inget.
De lovade en revolution. De gjorde revolution.
FÖRBLINDAT AV HJÄLTAR
De killarna var förutbestämda att bli antingen martyrer
eller nationalhjältar.
En revolution.
Fidel Castro.
VILLIGA ATT OFFRA SIG
Han sa åt Chrusjtjov: "Du borde släppa lös hela Sovjets kärnvapenarsenal."
Apokalyps.
MEN KAPITULERAR ALDRIG
Kuba ger aldrig vika.
Idag är Kuba en av socialismens sista utposter i världen.
Men omedelbart efter Fidel Castros revolution,
var detta på inga sätt förutsägbart.
Under sin kamp mot Fulgencio Batistas diktatur,
hävdade Castro uttryckligen att han inte var kommunist.
Det var inte hammaren och skäran han hade kämpat för,
utan att slutligen befria sitt hemland från all påverkan utifrån.
Så varför tillät han 43 000 sovjetiska soldater på ön?
Hur startade USA:s embargo, som är i kraft än idag?
Och hur kom det sig att Castros vän, Che Guevara,
dog ensam och övergiven i bergen i Bolivia?
Castro förkroppsligade en gammal dröm om en fri och oberoende ö.
En dröm kubanerna följt i århundraden.
Kuba blev självständigt mycket sent,
i jämförelse med andra latinamerikanska länder...
KUBANSK HISTORIKER
...men sen allt snabbare. På mindre än ett sekel, 80 år,
genomgick landet fyra intensiva revolutioner,
som gör det unikt i Latinamerika.
Man måste tänka på en sak.
De var självständiga, men bara från USA.
TYSK PUBLICIST
Den 1 januari 1959 lyckades de med en verkligt historisk handling.
De var framgångsrika, fram till dess.
Kuba blev självständigt först 1902,
och föll omedelbart under USA:s påverkan.
De två länderna ligger bara 15 mil från varandra.
Kubas export, främst socker, på väg till den amerikanska kontinenten.
I utbyte byggde amerikanska företag upp öns infrastruktur,
och kontrollerade dess ekonomi.
Inga kubanska politiker vågade bryta med USA,
förrän Fidel Castro började expropriera amerikanska företag 1960.
Och trots att Castro upprepade att han inte var kommunist,
blev hans politik alltmer radikal.
Denna radikalisering var oväntad av de flesta,
och jag tror att det är anledning till...
TYSK HISTORIKER
...att Fidel Castro hade den framgång han hade.
Den äldre överklassen var inte rädd för det som kom att hända.
De hade inte väntat att det skulle bli en brytning med USA.
Den amerikanska regeringen reagerade genom att begränsa sockerimporten från Kuba.
Det var ett allvarligt slag mot Castros ekonomi.
Tusentals kubaner sökte exil, de flesta i USA.
Castros regering tvingades söka efter nya handelspartner.
I februari 1960 besökte Anastas Mikojan,
en medlem av den sovjetiska politbyrån, ön.
Det var början av Kubas allians med Sovjetunionen.
Situationen förändrades gradvis.
TIDIGARE GENERAL SOVJETISKA ARMÉN
Relationen med Sovjetunionen bildades under en lång tid.
Kubanerna hade inget annat val,
för utan Sovjetunionens stöd,
hade det varit svårt att förbli självständiga.
Fidels bror Raúl, och ikoniska revolutionären "Che" Guevara,
var båda för närmare band med Moskva.
Ernesto "Che" Guevara var från Argentina,
och trodde på den socialistiska världsrevolutionen.
Han ville göra Kuba till en tropisk kommunistmodell,
och sedan exportera kommunismen, särskilt till tredje världen.
Fidel Castro utsåg honom till industri- minister och chef för centralbanken.
Guevaras kompetens - han hade skrivit om kommunistiska ekonomiska teorier.
Han var en av många improviserade ministrar i Fidels regering.
Che var den enda riktiga kommunisten på Kuba...
TIDIGARE KUBANSK UNDERRÄTTELSEAGENT
...av alla ledarna.
Han tittade på mig och sa: "Vet du hur jag blev ordförande för National Bank?"
"Jag har ingen aning."
FÖRHÖRDE CHE GUEVARA I BOLIVIA
"En gång satt jag i möte med Fidel,
han bad om en dedikerad kommunist, trodde jag, och räckte upp handen
men han bad om en dedikerad ekonom."
Che Guevara kompenserade för sin brist på kunskap
med sin iver och sitt engagemang.
Som industriminister arbetade han ofta 16 timmar om dagen.
Han lät sig filmas medan han åkte runt på Kubas fält och fabriker,
alltid i hopp om att inspirera människor att arbeta hårt.
Han var intelligent, mycket intelligent.
FIDEL CASTROS F.D. ÄLSKARE
Han lärde Fidel en massa saker, Fidel lutade sig på honom,
Fidel ville att han skulle ta över Banco, Kubas bank.
Han sa: "Du måste signera våra nya pengar."
Och han skrev C-H-E på varje kubansk...
Han sade: "Nu har jag gjort mitt för banken."
Personligen gillade jag honom inte, eftersom han var
väldigt argentinsk: Han var väldigt arrogant,
men den enda sanna revolutionären
av dem alla.
Sovjetunionen försedde Kuba med ett lån och annat ekonomiskt stöd.
Det hjälpte öns ekonomi att komma på fötter igen.
Men alliansen med Moskva var anledning till oro,
både bland exilkubaner, och den amerikanska regeringen.
USA:s nyvalda president John F. Kennedy
hade tagit över en planerad militär operation från sin föregångare
att störta Castros regim,
och var nu tvungen att bestämma om han skulle genomföra den.
Grisbukten skulle bli...
KUBAN I EXIL OCH HISTORIKER
...ett försök att landa ett antal kubaner
på ett ställe på Kuba
och sedan uppmana amerikanska organisationer...
Använda amerikanska trupper för att ingripa.
Det var det ursprungliga Eisenhower-programmet
som utvecklades när Kennedy tog över,
samma år i slutet av 1960.
Han ville inte att USA skulle lägga sig i, ville inte skicka amerikanska flottan,
så han sa: "Låt de 1200 kubanerna bekämpa det."
När Kennedy gett sitt klartecken,
landade 1334 tungt beväpnade exilkubaner på Kubas sydkust.
Men Grisbuktsinvasionen misslyckades och förenade Fidel Castro och kubanerna.
Statskontrollerade medier berömde Castros meriter
som försvarare av nationens frihet.
Relationen med USA verkade ha skadats för alltid.
Och Fidel Castro förklarade sig själv och Kuba socialistiskt.
De flesta trodde på denna ledare, denna messias...
TIDIGARE KUBANSK UNDERRÄTTELSEAGENT
som hade startat revolutionen, och som hette Fidel Castro.
Även när de införde socialism i Kuba,
var det många som trodde på det.
Med segern i Playa Giron, såg vi att det var möjligt...
TIDIGARE ÖVERSTE I KUBANSKA ARMÉN
...för revolutionen att vinna.
Naturligtvis höll sig inte fienden still,
de utbildade och förberedde sig.
Efter den misslyckade invasionen i Grisbukten bytte CIA strategi.
De planerade nu att mörda Fidel Castro.
För att genomföra planen kontaktade de ledande amerikanska personer i maffian.
De hade förlorat sina lukrativa kasinon i Havanna under Castros revolution.
De gick till maffian för att försöka få Castro dödad.
Verkligheten är klassiska maffian.
AMERIKANSK FÖRFATTARE
De tog regeringens pengar, men försökte inte döda honom.
Några av dem arbetade med honom som dubbelagenter...
AMERIKANSK FÖRFATTARE
De hoppades få tillbaka sina kasinon om de samarbetade med honom.
Det gick inte. Det är inte rätt sätt att lyckas med Fidel Castro.
Efter att ha misslyckats att värva maffian för att döda Fidel Castro,
vände sig CIA till exilkubaner.
Många hade förlorat allt när de flydde från Kuba
när Castro tog makten på ön.
Och CIA, liksom Vita huset, började bli desperata.
Kennedy-administrationen var väldigt fokuserade på att bli av med Castro
men ville inte starta krig över det.
De ville inte att starta ett världskrig,
så tanken var att göra saker liksom det som hände i Grisbukten,
låta små grupper gå och invadera, låta CIA försöka förgifta Castro.
Under denna tid levde Fidel Castro väl skyddad på Havannas Hilton-hotell.
Då alla andra planer misslyckats
försökte CIA nu att värva Marita Lorenz,
som hade haft en kärleksaffär med Castro strax efter att han tog makten.
De resonerade att om en hånad tidigare vän visade sig ha dödat Castro
skulle det omöjligt kunna spåras tillbaka till Washington.
De sa att jag var den enda som hade nycklarna till Fidels svit.
De sa: "Vill du gå tillbaka?
Kan du gå tillbaka? Skulle han acceptera det?"
Jag sa: "Naturligtvis, jag har inte gjort något mot honom."
Och de sa: "Kan du lägga dessa piller i hans mat?"
I februari 1961 återvände Marita Lorenz till Kuba.
I sin ägo hade hon CIA:s giftpiller.
Hennes CIA-hanterare väntade i lobbyn
medan Fidels livvakter följde Marita till hans svit.
Innan jag träffade Fidel var jag så nervös att fångas med kapslarna
att jag lade dem i en krämburk och lade dem i en bidé,
och de spolades sakta men säkert ner.
Jag kände mig skyldig som hade dem på mig.
Om Fidel fångade mig med pillren, kunde jag bli dödad.
Han sa: "Kom du tillbaka för att döda mig? "Jag sa: "Ja."
Han sade: "Här, döda mig. Här är min pistol."
Han gav mig pistolen som hängde ovanför lampan.
Jag sa: "Nej, jag kan inte döda dig. Du har inte gjort nåt mot mig.
Ditt liv är inte mitt att ta."
Och vi kramades, älskade
och jag börjar gråta, mest av rädsla, då jag inte visste vad jag skulle göra,
att be honom att stanna eller fly.
CIA-killarna var nere i lobbyn.
När jag var på övervåningen trodde de att jag dödade Fidel,
och de satt där nere och läste sina tidningar.
Jag såg dem, jag gick förbi dem
och jag grät fortfarande,
och de trodde att jag grät för att jag hade dödat honom.
Men jag grät för att jag var rädd för dem.
Jag åkte till Cubana-flygbolaget och åkte hem.
Marita Lorenz återvände till USA
och ännu en hemlig CIA-operation mot Fidel Castro hade misslyckats.
Det hade börjat med misslyckandet i Grisbukten.
Det verkade som att oavsett hur CIA försökte störta honom,
förstärkte det bara hans position.
Den kubanska underrättelsetjänsten blev effektivare på at avvärja varje attack,
och varje liten seger utnyttjades
av Castros propagandamaskin.
Kennedys misslyckades så ofta eftersom...
...den Kubanska underrättelsetjänsten var så bra...
AMERIKANSK FÖRFATTARE
...att de visste alla komplotter i samma ögonblick som de utformades.
Det finns berättelser om Fidel som väntar vid en landningsbana i djungeln på Kuba
på att en amerikansk mördare i hemlighet skulle landa där
och ska ha sagt: "Är du här för att döda mig?"
"Varsågod, prova." Han var där innan de var där.
De hade infiltrerat så många av dessa grupper
att det var omöjligt att lyckas.
Kubanska agenter fångade gång på gång exilkubaner
som skickats till ön för att sabotera.
Den kubanska propagandamaskinen skapade offentlig ilska om sådana försök.
Sloganen löd "Paredon", upp mot väggen.
Det finns ingen tillförlitlig statistik om hur många som avrättades.
Jag var med och folierade tre försök.
Det ena var av CIA, de andra två vet vi inte.
Försöken var realistiska, de kunde verkligen ha dödat Fidel.
Jag vet inte om det skedde fler än tre försök.
I Kuba säger de att det var 600-700 försök eller så,
vilket är nonsens. Det är inte möjligt.
Det finns Castro-matematik om man så vill,
och när man tittar på vissa av hans tal...
TIDIGARE CIA-OFFICER
...där han hävdar att han överlevde så många mordförsök,
andra regim-tjänstemän säger 700 nästan 750.
De hade inte ens rätt siffror.
Mellan mordförsök och USA-sanktionerade sabotage,
eskalerade konflikten mellan Kuba och USA,
och Castro och Kennedy, ytterligare.
Castro hotade med repressalier
om inte USA slutade med sina mordförsök.
Fidel visste att Kennedy försökte döda honom.
Han sa: "De amerikanska ledarna bör veta
att om de fortsätter försöka mörda kubanska ledare,
kan samma sak hända dem."
Förutom hemliga operationer,
tillämpade president Kennedy även ekonomiska påtryckningar.
USA utvidgade sitt embargo mot Kuba,
från att bara förbjuda vapenförsäljning till att omfatta nästan all handel.
Industriministern Che Guevara tog sig än en gång an
att inspirera folket till hårdare arbete, för att kompensera för embargot.
President Kennedy gjorde ett undantag - för sig själv!
Dagen innan embargot trädde i kraft,
lät han en medhjälpare köpa varje låda av hans kubanska favoritcigarrer
som fanns i Washington, DC.
Kuba är ett fattigt land, har alltid varit och kommer alltid att vara.
Embargot är logiskt.
Om man ingriper
i ett lands angelägenheter,
som Fidel gjorde med sin expropriering av amerikanska företag,
tusen och åter tusen företag,
då kommer de naturligtvis att reagera.
Men embargot bör vara inom parentes,
för om Kuba har dollar, köper de vadhelst de gillar.
Embargots huvudsakliga effekt var att begränsa Kubas tillgång
till det amerikanska banksystemet.
Således avstannade handeln med amerikanska företag.
Resten av världen, och i synnerhet de socialistiska parterna i Warszawapakten,
påverkades inte av embargot.
Det innebar att embargot i sig inte räckte för att störta Fidel Castro.
Enligt anvisningar från president Kennedy, planerade militären en ny invasion.
En övning i full skala iscensattes och filmades 1962 i Puerto Rico.
Operationen kallades ORTSAC, Castro stavat baklänges.
Både jag och Fidel trodde att det skulle bli en till invasion.
Vilken chans hade Kuba att bekämpa dem? Ingen.
De skulle svepa över hela ön, och hade förstört allt.
Men Kuba hade inte gett upp.
Låt mig säga er, på den tiden, 1962, skulle Kuba inte ha kapitulerat.
Vi hade alla hellre dött, inklusive mig själv.
Han var rädd att nästa gång
skulle det inte bara vara modiga kubaner från Miami som ingrep i Kuba,
utan även amerikanska militärer,
amerikanska Rangers och de luftburna divisionerna.
Han var rädd att han skulle ställas inför något han visste kunde besegra honom.
Och det enda skyddet han kunde tänka sig,
var att låta de sovjetiska styrkorna på ön försvara honom.
Fidel Castro skickade sin industriminister,
Ernesto "Che" Guevara, till Moskva.
Officiellt var det för att förhandla nya handelskontrakt.
Men bakom kulisserna, gjorde Guevara en militärpakt
med den sovjetiska premiärministern, Nikita Chrusjtjov.
Sovjetiska kärnvapenmissiler skulle installeras på Kuba.
De skulle skydda både ön och Sovjetunionen.
USA hade redan installerat kärnvapenmissiler i Turkiet,
som kunde nå Moskva på några minuter.
De sovjetiska missilerna var avsedda som en motåtgärd.
Som beordrat av sin generalsekreterare,
började den sovjetiska militärledningen i hemlighet planera verksamheten
och utfärdade distributionsorder till en nukleär division i Ukraina.
I maj 1962...
TIDIGARE SOVJETGENERALLÖJTNANT
...gick det ett rykte på huvudkontoret,
att vi skulle skickas någonstans.
Soldaterna fick höra att deras utplacering
skulle ta dem till Anadyr, i avlägsna Sibirien.
Eftersom det inte fanns någon landväg
mellan den 43:e divisionen i Ukraina och staden Anadyr,
skulle utplaceringen ske via fartyg.
I maj 1962 laddades divisionen, tillsammans med all sin utrustning,
i hemlighet, på nästan 300 handelsfartyg.
De korsade Svarta havet och Medelhavet.
När de var på Atlanten, insåg soldaterna
att de inte skulle till Sibirien, utan till Kuba.
Vi hade verkligen med oss skidor, kappor, stövlar och hattar.
När vi anlände till Kuba,
och började lasta av,
sprang kubanerna fram för att se vad vi hade med oss.
De undrade varför vi hade alla kappor,
varför vi hade med oss skidor.
De sovjetiska soldaterna hade mer än bara vinterjackor och skidor.
De hade med sig 36 kärnstridsspetsar,
samt missiler och bombplan för att leverera dem till målen i USA.
USA:s spaningsplan upptäckte att Sovjets transporter till Kuba hade intensifierats
men inte orsaken bakom ökningen.
Amerikanerna började flyga över våra fartyg.
Vi transporterade en bilfabrik,
eller det var den officiella historien åtminstone.
Andra fartyg hade med sig jordbruksmaskiner.
Besättningen var civilklädda.
Amerikanerna flög över oss hela tiden,
även lågt ner.
Först var vi rädda för dem.
Sedan slutade vi bry oss.
Sammantaget placerade Sovjetunionen ut 43 000 soldater i Kuba,
under nästan total sekretess.
De satte upp ett antal baser runt ön.
Tillsammans med sin kärnlast,
hade de även med sig moderna anti-flygplan-vapen för att försvara sig.
Trots verksamhetens hemliga natur gav den kubanska regeringen
de sovjetiska trupperna ett varmt välkomnande.
Affischer hängde överallt:
Och vi hängde också upp dessa affischer.
Kubanerna var mycket vänliga, mycket intressanta människor.
De gav oss allt. För dem var vi speciella.
De behandlade oss som sina bröder.
De sovjetiska missilerna skulle tas i drift så snart som möjligt.
Var och en av de 36 atomstridsspetsarna som distribuerades på Kuba
motsvarade 50 gånger kraften
hos bomberna som föll över Hiroshima och Nagasaki.
I september 1962 var utplaceringen klar.
De flesta av missilerna var redo att avfyras.
Hittills hade den amerikanska regeringen endast fastställt
att Sovjetunionen hade militära rådgivare i Kuba.
Kärnvapenhotet förblev dock okänt.
Sovjet såg på Kennedy som ung och naiv,
han inte hade en aning om nåt.
De sa, okej, vi sätter några missiler där och visar honom.
Den 13 september 1962 höll president Kennedy en presskonferens.
En journalist frågade hur USA skulle reagera om Kuba hade kärnvapenmissiler.
Detta land kommer att göra vad som krävs för att skydda sin egen säkerhet.
Det var en chansning av Chrusjtjov.
Hans plan var att de kunde få missiler till Kuba i hemlighet
utan amerikanernas vetskap,
och de kunde få igång dem, göra dem redo,
och sedan planerade Chrusjtjov att resa till Kuba med Castro vid sin sida
för att meddela för världen, men till amerikanerna,
att "vi är nu i kärnvapenparitet med er".
Men strax innan Chrusjtjovs besök,
fotograferade ett amerikanskt spionplan en missilbas i Kuba.
Nästa dag fick president Kennedy se bilden.
Vid denna tidpunkt visste varken han eller hans rådgivare att missilerna var i drift.
JFK ställdes inför sitt presidentskaps svåraste beslut hittills.
Kennedy träffades med sina rådgivare,
Det kallades för det verkställande utskottet, EXCOMM,
och Kennedy träffade dem på morgonen den 16 oktober i Vita huset,
och det var då de flesta av dessa män upptäckte
att Sovjet, i själva verket, i maskopi med kubanerna,
var i färd med att utveckla kärnvapenanläggningar i Kuba.
När han såg att ryssarna hade tagit med missiler till Kuba
avgjorde han att USA:s säkerhet stod på spel,
att det skulle förändra maktbalansen,
att alla försvar i USA var inriktade mot Sovjetunionen
och nu måste de riktas om mot Kuba.
Kennedys rådgivare kom med många motstridande förslag.
Hans generaler krävde en omedelbar invasion av Kuba,
eller åtminstone att bombardera missilanläggningarna,
helst utan krigsförklaring, för garanterad överraskningseffekt.
En sjöblockad nämndes också,
som en mindre aggressiv lösning för att stoppa ytterligare militära leveranser.
Men, enligt internationell rätt, är även en blockad en krigshandling.
JFK:s bror, generaladvokat Robert Kennedy,
motsatte sig detta.
Han tyckte inte att någon åtgärd skulle vidtas.
Han trodde inte att missilerna var i drift och i vilket fall som helst
var de inte Sovjetunionens enda hot mot USA.
Det var ett ögonblick där vi kunde ha haft världens kärnvapenkrig,
och Robert Kennedy sade: "Kan vi göra mot Kuba
vad Japan gjorde mot oss vid Pearl Harbor,
och kan vi leva med det?"
Amerikanska underrättelserapporter visade snart
att Sovjet hade placerat ut sina beprövade missiler på Kuba.
Det skulle göra det möjligt för dem att nå det mesta av USA
med sådan noggrannhet som skulle vara omöjlig
med de nya och ännu oprövade långdistansmissilerna,
de hade i Sovjetunionen.
Även med detta uppenbara hot, ville inte Kennedy riskera ett krig.
Men ur politisk synvinkel, hade han ryggen mot väggen.
En månad tidigare hade han lovat ett ingripande
om sådana omständigheter uppstod.
Talrika inflytelserika senatorer och regeringstjänstemän krävde också
en omedelbar attack mot Kuba. Men Kennedy tvekade.
Den 22 oktober 1962
fick Fidel Castro en officiell besökare från Nordafrika.
Algeriets president och Fidel Castro paraderade på gatorna i Havanna.
Tillsammans krävde de ett globalt förbud av kärnvapen.
Inte ett ord sades om Sovjetunionens missiler på Kuba.
Där och då var Fidel villig att spränga sig själv
eftersom han hade storhetsvansinne.
Ibland förstår inte folk det,
men han skulle hellre dö
som latinamerikansk superhjälte
än leva som...
Samma dag gjorde Kennedy krisen officiell i en TV-sändning.
För att stoppa denna offensiva uppbyggnad, införs en strikt karantän
på all offensiv militär utrustning som transporteras till Kuba.
Alla fartyg på väg till Kuba, oavsett nation eller hamn,
kommer att få vända om ifall lasten innehåller vapen.
Nyheten chockade många kubaner.
Armén beredde att försvara hemlandet. Rädslan för krig spred sig snabbt.
Jag var ett barn. Mamma och pappa var aldrig hemma.
Min far hade kallats in
för missilkrisen. Han deltog även i förhör,
och jag minns att det var ett krigsklimat
men vi visste inte riktigt vad som hände.
I syfte att skydda sina kärnvapenmissiler,
hade den sovjetiska armén installerat sitt mest avancerade luftvärnsförsvar.
Deras order var tydliga:
De fick bara attackera om USA attackerade först.
Det är svårt att säga varför de militära ledarna
i USA började skicka
7-10 spionplan över Kuba varje dag.
De trodde inte att vi skulle skjuta, men de visste att vi kunde.
De amerikanska spaningsflygen kunde nu bekräfta
att missilerna var i drift.
Kennedy placerade USA:s kärnvapenstyrkor på DEFCON 2, den näst högsta varningen.
Chrusjtjov beordrade sina skepp att ignorera den amerikanska karantänen.
Världen var nära ett kärnvapenkrig.
General Grechko kommenderade det luftburna försvaret.
Han var sliten.
Han beordrade att skjuta ner ett amerikanskt plan.
Vi visste att det skulle ha mycket allvarliga konsekvenser.
Ett amerikansk plan sköts ned och piloten dödades.
Amerikanska och sovjetiska regeringarna
anklagade varandra för att vilja starta krig.
Bakom kulisserna arbetade amerikanska och sovjetiska diplomater
för att finna en lösning på krisen.
Fidel Castro fick snart reda på dessa samtal bakom hans rygg.
Han kände sig förrådd att stormakterna förhandlade utan honom.
Oavsett vilken flagga de bär,
ska ingen inspektera vårt land, vi vet...
Castro sa till Chrusjtjov: "Om amerikanerna ingriper,
om de gör ett militärt ingrepp i Kuba,
bör du inte vänta på att de attackerar,
så snart de ingriper i Kuba,
bör du släppa loss hela Sovjets kärnvapenarsenal mot amerikanska mål."
Apokalyps.
Sirener, skyddsrum, gasmasker...
Världen förberedde sig på ett oundvikligt kärnvapenkrig.
Jag minns tydligt hur normala människor var rädda för krig.
Eftersom Kennedy själv hade hotat att använda kärnvapen.
Vi får aldrig glömma det.
Och ja, Chrusjtjov var också hetlevrad.
Den 27 oktober 1962
lade sovjetiska premiärministern fram ett avtal för president Kennedy.
Han var beredd att dra tillbaka sina kärnvapenmissiler från Kuba.
I utbyte mot att USA skulle lyfta karantänen
och lova att aldrig invadera Kuba.
USA måste också dra tillbaka sina missiler från Turkiet,
men fick behålla den delen av avtalet hemligt.
Kennedy accepterade avtalet.
Hotet om ett kärnvapenkrig var över, men Castro kände att han hade förlorat.
Vi kom överens om att ta bort missilerna från Kuba.
Fidel och det kubanska folket var inte nöjda.
"Du kom hit med missilerna, och nu tar du tillbaka dem?"
Castro, med sin revolutionerande iver,
kallade senare Chrusjtjov för bög.
Jag tror att det är en term man inte längre får använda,
men han sa det. "Maricon" på spanska.
För att blidka Fidel Castro efter att missilerna avlägsnades,
bjöd Chrusjtjov honom till Sovjetunionen på ett officiellt besök
under sommaren 1963.
Den kubanska ledaren fick ett medryckande välkomnande
likt ingen annan statsman före honom.
Castro reste runt i Sovjetunionen,
från Moskva till Leningrad till stäpperna i södra Ryssland,
och fjärran Sibirien.
Castro överöstes med presenter, inklusive traditionella tribalkläder,
och till och med en babybjörn.
Vart han än gick var propagandakamerorna där
för att filma honom: vodkan flödade, och utmärkelserna haglade.
Fidel tilldelades
titeln "Sovjetunionens hjälte" och fick Leninorden
i guld.
Han fick titeln hedersdoktor i vetenskap vid Moskvas universitet.
Sammantaget var resan triumferande, och Chrusjtjov lyckades
mjuka upp det negativa intrycket av hans tidigare beslut.
Deras relation var i allmänhet mycket varm.
"Sovjetunionens hjälte" var den högsta ordern
landet kunde skänka.
Som ett bevis på både samtycke och trots,
bar Fidel den med stolthet under många år,
men bara när han träffade sovjetiska tjänstemän.
Ett år senare
var det industriminister Ernesto "Che" Guevaras tur
att bli inbjuden till Sovjetunionen.
Han tyckte Chrusjtjov hade begått ett misstag när han backade fråm missilkrisen.
Guevara drömde om en världsomfattande revolution, inte om realpolitik.
Märkligt nog fanns det en enorm skillnad i tolkning.
Guevara tyckte inte att Sovjetunionen var revolutionärer att avguda längre,
att de inte gjorde tillräckligt för att hjälpa tredje världen.
USA:s president Kennedy ville befria exilkubaner
som fortfarande satt i fängelse på ön efter den misslyckade Grisbuktsinvasionen.
Castro var villig att släppa dem... till ett högt pris.
Castro tvingade oss att betala.
De han ansåg tanklösa
kostade 25 000 dollar.
Medelklassen kostade 50 000 dollar.
KUBANSK FLYKTING
För rikare män,
100 000 dollar,
och för var och en
av brigadens tre ledare
500 000 dollar.
Efter att ha skickat 53 miljoner dollar i mat och medicin till Kuba,
fick de återstående medlemmarna av Brigad 2506 återvända
till USA
där de välkomnades av president Kennedy
den 29 december 1962.
Jag tror att på Orange Bowl, när han tog vår flagga i förvar,
och lovade att återlämna flaggan mycket snart, i ett fritt Kuba,
skrev han under sin dödsdom. Han menade det.
Han öppnade försvarsmakten i USA för brigaden.
Tanken var att använda oss i den nya invasionen av Kuba.
Trots detta löfte,
tillät inte Kennedy ytterligare invasionsplaner på Kuba.
Istället försökte han hitta sätt för USA att samexistera
med ett Kuba styrt av Fidel Castro.
Men det var komplicerat utan officiella diplomatiska förbindelser.
Kennedy hörde talas om en fransk journalists förestående besök i Kuba.
Han satte sig vid det berömda ovala bordet
och jag satt mittemot honom, fascinerad
och skrämd, och han sade omedelbart:
"De säger att du ska till Kuba." Så jag sa: "Ja."
President Kennedy såg Jean Daniel som en möjlighet
att skicka ett meddelande Fidel Castro.
Han sade: "Du vet, du måste förstå,
något som Castro inte förstår,
och framför allt inte amerikanerna.
För mig är inte kommunismen min fiende, jag bryr mig inte ett dugg.
Jag är inte kommunist, såklart, och för mig
spelar inte Castros förbindelser med kommunister någon roll.
Så vad spelar roll?
Krig och fred."
Nästa dag flög Jean Daniel till Havanna.
Men vid ankomsten,
fick han reda på att hans intervju med Fidel Castro skjutits upp.
Det skulle ta veckor innan han fick träffa den kubanska ledaren.
Den 20 november 1963 dök Fidel Castro plötsligt upp
på journalistens hotell.
Han var medveten om Daniels möte med Kennedy.
Vi satt mittemot varandra
och jag ser Castro, otroligt nyfiken,
han sade hela tiden: "Hur sa han det? Underströk han det?
Och vad kallade han mig?
Vad sade han om mig?"
Samtalet pågick till gryningen.
Fransmannen hade känslan att Castro kunde vara intresserad av ett avtal med Kennedy.
De två männen träffades igen nästa dag.
De serverade oss en stor bricka med fisk och skaldjur
och telefonen ringde.
Det var Kubas president Osvaldo Dorticós.
Han sa:
"Allvarligt skadad?"
"Ja."
"Mycket allvarligt?" "Ja."
"Ring tillbaka."
Castro lade på och sade:
"Det är mycket allvarligt."
Det var det första han sa.
Och sedan, tittade han på mig: "De kommer att skylla på oss.
De kommer att säga att det var vi."
Det var den 22 november 1963.
President Kennedy var på officiellt besök i Dallas, Texas.
Kl. 12.30 hördes skott.
John F. Kennedy sårades dödligt.
Skytten, Lee Harvey Oswald, hade varit i kontakt
med den kubanska ambassaden i Mexiko.
Han sa i princip till ambassadpersonalen, som är kubanska underrättelsetjänsten,
att han skulle döda Kennedy för revolutionen
eftersom han visste att Kennedy var på väg till Texas,
och hans exakta ord var: "Jag ska döda den jäveln Kennedy."
Oswald hade bott i Sovjetunionen i över två år.
Han var mer politisk agitator snarare än en torped.
Vilka chanser som än kan ha funnits att minska spänningarna
mellan Castro och Kennedy, så fanns där inga med Kennedys efterträdare Johnson.
Kuba och USA var, och förblev, svurna fiender.
Den 11 december 1964
upprepade Ernesto "Che" Guevara detta i ett tal vid FN.
Men hans kritik sträckte sig till både USA och Sovjetunionen,
som han tyckte kommit av sig vad gällde världsrevolution.
Guevara började motsätta sig Castro
om huruvida Sovjetunionens imperialism
verkligen var så annorlunda
från den amerikanska imperialismen.
Che Guevara var, som vi säger i kubansk slang,
ett träd som kastade en stor skugga över Fidel.
Che Guevara var en man som visste exakt
vad kommunism var
i praktiken.
Den 24 februari 1965
deltog Guevara i en konferens i Alger.
Han kritiserade Sovjetunionen hårt
och sa att han ville ha global revolution.
Det var hans sista offentliga tal.
När han återvände till Kuba fick han ett kallt välkomnande
av Fidel Castro och kubanska presidenten Dorticós.
De åkte till ett hus i Havanna,
och träffades under 40 eller 42 timmar.
När han kom ut, var Che inte längre comandante,
inte längre minister,
han var praktiskt taget ingenting.
När han avgått från sitt uppdrag försvann Che Guevara helt.
Ingen visste var han var under flera månader.
När Castro fick frågor om sin kamrat och högra hand
sade han att Guevara skulle komma tillbaka när han var redo.
I hemlighet fortsatte Che Guevara att sprida revolutionära idéer.
Särskilt i tredje världen, och framför allt i Afrika.
Han såg framför sig många småskaliga revolutioner,
med syfte att dra in USA och deras allierade i krig de inte kunde vinna.
Guevaras första mål var Kongo,
där han ville stötta Simba, en kommunistisk rebellgrupp.
Tanken med Kongo hörde ihop med Ches...
TIDIGARE GENERAL I KUBANSKA ARMÉN
...idé om att krig bör utvecklas på flera fronter.
Han hade erfarenhet från Sierra Maestra, hur Fidel
skapade flera fronter i Kuba
och tvingade fienden att sprida sina styrkor.
Det var det han menade när han sa:
"Ett, två, tre, många Vietnam."
Det var en revolutionär slogan från ett oförglömligt historiskt ögonblick.
Men Guevaras revolutionärer i Kongo stötte på allvarliga svårigheter.
Rebellerna accepterade villigt vapnen han hade med sig från Kuba.
Men de var oroliga över Guevara, eftersom han inte var kongoles.
Och han, i sin tur, underskattade komplexiteten hos rivaliteten
bland stammarna, som delade rebellgrupperna.
Fidel Castro visste mycket väl att det skulle ha varit mycket svårt
för gerillarörelser
att lyckas, eftersom de inspirerades av
en falsk tolkning av den kubanska revolutionen.
De trodde att med några få män och mycket beslutsamhet,
och några militära manövrar i bergen
och städerna, kunde de ta makten.
Sjukdom och tuffa strider decimerade Guevaras revolutionärer.
I november 1965 var endast 6 av 12 män kvar i livet.
När Che lämnade Afrika, var han mycket sjuk.
Han ville inte åka till Kuba,
han åkte till Prag, Tjeckoslovakien.
Det finns ett ställe som heter Karlovy Vary,
och han hade
en kubansk läkare med sig.
Han ville inte tillbaka till Kuba.
Ett sändebud från Fidel Castro lyckades slutligen övertala Guevara
att återvända till Kuba.
Väl tillbaka vände han omedelbart siktet mot nästa land
där han kunde iscensätta en revolution. Bolivia.
Detta fattiga sydamerikanska land, resonerade han,
skulle bli grogrund för en revolution.
Och när detta hände, skulle USA behöva ingripa,
och utlösa ett folkuppror.
Den 11 november 1966, flög Ernesto "Che" Guevara
till La Paz under falsk identitet.
Han åtföljdes av en grupp kubanska veteranrevolutionärer.
Ett av våra viktigaste mål var att studera quechua
så att vi kunde kommunicera med urbefolkningen.
När vi anlände till Bolivia...
Fidel hade lovat
att göra vad som helst
för att garantera
vår säkerhet i Bolivia.
Han sa till oss
att vi skulle strida
under 10 till 15 år, minst,
eftersom vi var tvungna att befria hela Sydamerika.
Fidel Castro lovade också stöd från det bolivianska kommunistpartiet.
Men partiet ville inte ha inbördeskrig.
Och Sovjetunionen nekade allt stöd.
I slutändan blev Guevara tvungen att flytta sin rebellgrupp ut i djungeln.
Guerilleros fick återigen inget stöd.
Och lokalbefolkningen talade inte ens Quechua,
språket de hade lärt sig.
När vi kom till Bolivia, hade 95 procent av allt Fidel
hade lovat, försvunnit.
För det första,
-gick vi inte in i Alto Beni-regionen.
Som genom ett trollslag, hade allt förändrats.
Trots allt, beordrade Che Guevara attacker mot den bolivianska armén.
Hans män lyckades vinna flera skärmytslingar.
När den bolivianska presidenten fick veta vem han hade att göra med i Anderna,
bad han om hjälp från USA.
Guevaras plan att framkalla en amerikansk invasion tycktes fungera.
År 1967 trodde CIA att Che Guevara hade dödats i Afrika,
tills den dag då de fångade Regis Debrais i Bolivia.
Den franska journalisten och Ciro Bustos, den argentinska journalisten.
De var de som bekräftade att Che Guevara var i Bolivia.
När det bekräftades...
...och naturligtvis hade den bolivianska armén mycket lite träning
i anti-gerillaoperationer, de hade ingen expertis alls,
det var då de skickade en specialstyrka från Panama.
Men USA skickade inte trupper, bara CIA-agenter.
De hjälpte den bolivianska armén med att spåra Guevaras grupp.
Den 8 oktober 1967, närmade de sig sitt mål.
1 800 bolivianska soldater omringade guerilleros.
Che skadades i benet och togs till fånga.
Guevara förhördes av Félix Rodríguez,
en CIA-agent, kubansk exil, och veteran från Grisbuktsinvasionen.
Jag stod framför honom och sa: "Che Guevara, jag vill prata med dig."
Han såg mycket arrogant på mig.
"Ingen pratar med mig, ingen förhör mig. "
"Befälhavare, jag kom inte hit för att förhöra dig.
Våra idéer är olika, men jag beundrar dig,
du brukade vara högt uppsatt i Kuba eftersom du tror på dina ideal
även om jag vet att de är fel. Jag kom bara hit för att prata med dig."
Han tittade på mig i 30-45 sekunder,
för att se om jag skulle skratta, men såg att jag var allvarlig.
"Kan du knyta loss mig, får jag sitta?"
Jag bad en soldat utifrån att komma in och jag sa till honom,
"Knyt loss befälhavare Guevara."
Han tittade på mig: "Knyt loss befälhavare Guevara!"
Han gick ner och släppte loss honom, och vi tog in en liten bänk
och satte honom där. Han hade varit bunden länge,
så han hade svårt att sträcka på sig, och sedan började vi prata.
Felix Rodriguez hävdar att hans uppdrag var att garantera Guevaras överlevnad.
CIA var medvetna om splittringen mellan Che och Fidel Castro
och ville utnyttja den.
Men den bolivianska presidenten
beordrade Guevaras avrättning.
Jag såg på honom och frågade:
"Är det något du önskar för din familj, om jag kan förmedla något?"
Jag sade sarkastiskt:
"Du kan hälsa Fidel
att han snart kommer att se en triumferande revolution i Amerika."
Han ändrade ansiktsuttryck och sade:
"Du kan be min fru att gifta om sig och försöka att bli lycklig."
Han närmade sig mig, vi skakade hand, hans ben verkade inte störa honom längre.
Vi skakade hand, kramades, och han stod i givakt,
och trodde att jag skulle skjuta honom.
Jag lämnade rummet, och sergeant Terán var bredvid löjtnant...
Jag sa, detta är en order om att eliminera fången.
Skjut inte härifrån och upp, skjuta härifrån och ner.
Han ska ha dött av stridsskador.
Den 9 oktober 1967,
avrättades Che Guevara av en boliviansk soldat.
Nio dagar senare, 18 oktober, meddelade kubansk TV nyheterna.
Fidel Castro gjorde sin före detta revolutionära kamrat till en martyr.
Barnen i Kuba, sade han, bör sträva efter att bli...som Che.